En. Luulin vain, että sinusta on mukava olla täällä.
Mene vain, voit mennä.
Nähdään iltapäivällä...
Ja haravoin nuo lehdet paremmin kuin ne on koskaan haravoitu, lupaan sen.
Olen pahoillani siitä oksasta. Siinä oli niin paljon omenoita.
Minun olisi pitänyt leikata se oksa, mutta olin ahne.
Onko se ahneutta kun haluaa ruokkia perheensä?
Mikset pidä minusta?
Miksi kysyt tuollaista?
Kun tulen lähellesi, siirryt kauemmaksi.
- En. - Teit sen jo.
Kun harvensimme siementaimia alarivissä.
Kuinka voin näyttää mitä teen ellen saa koskea sinuun?
Yritit suudella minua.
Vera ei koskaan kiinnostunut omenoista. Hän inhoaa hedelmätarhaa.
Tämä on ensimmäinen kerta kun tapaan jonkun, joka ymmärtää omenoita.
Anteeksi. Se sai minut niin iloiseksi.
Ei se mitään.
Ei ole. Uskon, että asiat omenoista ovat vain sanoja suussasi.
Jos et pysty jakamaan mielihyvääni...
Kyllä minä pystyn.
Vera haluaa minun keräävän omenoita puista, joita on tuskin istutettu.
Asiat vievät aikansa. Se on rakkautta!
Huomata niiden tarpeet ja niiden tarpeiden kunnioittaminen.
Luulin, että ymmärrät.
Ymmärrän minä.
Mutta siirryt kauemmaksi kun tulen lähellesi.
- Miksi pidät minua epämiellyttävänä? - En pidä sinua epämiellyttävänä.
Rauhoitu.
Olen pahoillani jos epäilin sinua. Se ei tule toistumaan.
Lupaan sen.
Sinuna en lupaisi sitä.
Kun torjuit minut, sain ajatuksen, -
joka sai minut hämilleni. Ajattelin, että vihaisit minua sen takia.
En voisi koskaan vihata sinua, en koskaan.
Mitä?
Chuck, olen ollut epäreilu sinua kohtaan. Vihaisissa ajatuksissasi ei ole mitään väärää.
Ajattelin ilmiantaa sinut!
Ajattelin kiristää kunnioituksesi.
Merkitseekö se sinulle niin paljon?
Olet tainnut todellakin olla yksinäinen täällä.
Sinulla ei ole ollut lohduttajaa -
ja minun pitäisi pyytää anteeksiantoasi.
Edelleen ystäviä?
- Olitko jo nukkumassa? - En.
- Haluatko, että poistun? - En, lepäilen vain.
Täällä Dogvillessä on paljon tehtävää, -
ottaen huomioon, että kukaan ei tarvitse mitään tehtävän.
Jason haluaa istua sylissäni koko ajan.
Mielestäni teet hienoa työtä.
Annat meille kaikille niin paljon. Se, mitä herra McKay sanoi...
Naulan kantaan.
Hän yritti laittaa kätensä polvelleni tänään.
Hän on sokea. Luultavasti se oli vahinko.
Ja Ma Ginger suuttui minulle, koska oikaisin sorapolkua pitkin.
Hyvä. Hän suuttuu minullekin, -
ja se tarkoittaa, että olet nyt yksi meistä.
Taidat auttaa minua selviytymään kaikesta.
Nukahdan pian.
Mitä jos en halua sinun nukahtavan?
Sinulla ei ole taida olla vaihtoehtoa.
Minä todellakin rakastan sinua, Grace.
Olen iloinen, että rakastat. Minäkin rakastan sinua. Rakastan todella.
Tarkoitan, että kaipaan sinua kun en ole kanssasi.
Kaipaan sinua, vaikka olemme näin kahden.
Kaipaan olla vielä lähempänä sinua. Kosketella sinua...
Meillä on koko elämä edessämme.
Rakastan sinussa sitä, että et vaadi minulta mitään.
Että voimme vain olla yhdessä.
Niin.
Kaipuu tekee siitä vielä parempaa.
Kiitos viisaista, viisaista sanoistasi.
Ole hyvä.
Haluatko kengät pois?
Luku 6:
Jason, mitä sinä teet? Se on väärin.
Sanat pitää erotella erilailla.
Lopeta.
Mitä pidät tuollaisesta erottamisesta?
Poistukaa.
Kaikki, paitsi Jason. Haluan puhua kanssasi kahden.
Mitä nyt? Mikä hätänä?
Voin olla erittäin häijy. Isäni varmaan kertoi sinulle.
En usko. Luulen, että tälle on jokin muu syy.
Haluaisin pitää sinua sylissäni koko ajan, mutta en voi kun toiset ovat täällä.
Kun joku ei voi tehdä toisille kaikkea haluamaansa, -
joskus ihmiset joille hän on luvannut, suuttuvat.
- Sanoo rouva Henson. - Totta.
Arvaan, miksi et pidä minua sylissäsi.
- Miksi? - Koska olen ollut ilkeä.
Älä viitsi. Sinulla on varmasti syysi siihen.
Olen ollut ilkeä muillekin, jopa Achillesille.
Ja hän on liian pieni laittamaan vastaan.
- Se ei ole oikein. - Ei olekaan.
Aiheutin tämän itse, tiedän sen.
Ansaitsen selkäsaunan.
Mitä? Pitäisikö minun lyödä sinua? En aio tehdä sitä.
Äitisi ei usko fyysiseen kuriin. En aio lyödä sinua.
Tiedän. Hän suuttuisi kovin, jos saisi tietää sinun piiskanneen minua.
Sanoin juuri etten tee sitä.
On hyvä, kun äitini on puolellasi.
Olisi vakavaa, jos hän kääntyisi sinua vastaan.
Olen sellainen kuin olen. Jos minusta ei pidetä, -
niin sille en voi mitään.
Olen pahoillani, että minua pitää rankaista.
En kunnioita sinua yhtään, ellet piiskaa minua.
En piittaa siitä miten hauskaa uskot sen olevan.
En aio antaa sinulle piiskaa, Jason.
Siinä tapauksessa, kun äiti tulee kotiin -
minun täytyy ehkä kertoa sinun lyöneen minua.
Sanoinhan etten lyö!
Luulen, että äiti uskoo minua.
Jos annat minulle piiskaa, kenenkään ei tarvitse koskaan tietää siitä.
Lopeta. Älä mene Achillesin lähelle.
Tönäisin hänen kehtoaan. Ei ole minun vikani ettei se kaatunut.
Älä koske häneen. Mene pois kehdon luota.
Lopeta, Jason. Lopeta!
Hyvä on. Haluat piiskaa. Minä annan sinulle piiskaa...
Tule tänne. Tule tänne!
- Siinä! Siinä sinulle. - Se ei ollut kovaa.
Sen pitää olla kovaa tai se ei ole rangaistus.
- Hyvä on. - Kovempaa!
Tämä on... Hyvä on, riittää.
Siinä on tarpeeksi.
Ehkä minun pitäisi mennä nurkkaan häpeämään?
En välitä! Mene nurkkaan. Tee mitä sinun täytyy.
Hei, isä on tuolla!
Hän on aikaisessa. Toivottavasti kaikki on kunnossa.
Aivan kuten Dogville, huteralla kallionkielekkeellään -
turvattomana kaikilta yllättäviltä myrskyiltä, -
myös Grace oli haavoittuva.
Ja siellä hän roikkui hauraalla oksallaan kuin omena Edenin puutarhassa.
Kuin turvonnut omena, joka oli räjähtämäisillään.
Ja jälleen kerran poliisi oli tullut Dogvilleen.
Sanoin, että kerron sinulle säästääkseni Marthalta soittamisen vaivan, mutta unohdin.
He ovat jo Canyon Roadilla. Kaveri toisessa autossa on liittovaltion poliisi.
- Unohdit! - Niin.
Omenoiden kanssa on kiire.
FBI?
He olivat kiinnostuneita, mitä olen nähnyt puolen vuoden aikana, -
kaikesta liittyen siihen etsintäkuulutukseen.
He kysyivät olinko nähnyt leiriytymisen merkkejä metsässä.
Luoja tietää, mihin se nainen kykenee.
Ei nyt ihan mihin tahansa.
Niinhän sinä sanot.
Mutta ei se siltä kuulostanut poliiseja kuunnellessa.
Sen vuoksi kerroin heille tietoni.
Mitä oikein kerroit?
Kerroin nähneeni jotain metsässä.
Vaatekappaleen.
Se oli Tomin hukkaama hattu.
- Se olisi voinut olla tämä. - Chuck, anna...
Kalliin tuntuista ja siinä on nimikirjaimesi.
Uskoisin heidän päätyvän samaan johtopäätökseen kuin kuka tahansa.
Sanoin poliiseille löytäväni hetkessä tällaisen vaatekappaleen.
He olisivat täällä varmaan 10-15 minuutissa.
Sinuna en pakenisi, he näkisivät sinun olevan täällä.
- Miksi pakenisin, Chuck? - Enkä huutaisi.
- Miksi tekisin niin? - Minä en tahtonut sinua tänne.
Olet aivan liian kaunis ja herkkä tänne.
Sait minut luulemaan, että merkitsin sinulle jotain.
Oma vikasi, haluan kunnioituksesi.
- Kunnioitan sinua. - Haluan kunnioitusta.
Älä!
Tämä on väärin...
Voin pakottaa kukat kukkimaan aikaisin keväällä, voin pakottaa sinut...
Ole kiltti...
Lopeta! Ole kiltti, älä!
Älä...
Katso minua, puhu minulle.
Olemme ystäviä, sinä ja perheeni...
Lopeta!
Oletko nähnyt Graceä?
Hän on meillä.
- Onko hänellä kiire? - Ei enää. Mene vain.
Jälleen kerran Grace pakeni ajattajiltaan kuin -
ihmeen kaupalla Dogvillen asukkaiden avustuksella.
Kaikki suojelivat häntä. Mukaan lukien Chuck, joka kertoi -
epäilyttävän vaatteen olleenkin Tomin hattu.
Luku 7. Grace saa viimeinen tarpeekseen Dogvillestä, -
joten hän lähtee kaupungista ja elämä hymyilee taas.
Illalla Tom aavisti oitis, että jotain oli pielessä, mutta -
hänen piti houkutella Graceä kauan, ennen kuin tämä murtui -
ja kertoi mitä oli tapahtunut.
- Minun on nähtävä hänet. - Ei!
- Se on ainoa mahdollisuus. - Ei.
- Kukaan ei hyväksy sellaista. - Älä tee sitä.
Tänne tullessani minulla oli ideoita ja typeriä ennakkoluuloja.
Hän ei ole vahva, Tom.
Hän vain näyttää siltä.
Järjestän sinut pois täältä.
Kesä on ohi.
Ja Elm Streetillä joukko hajamielisiä oravia pyörii -
lasten ja aikuisten jaloissa, etsien turhaan -
Elm Streetin olemattomia jalavia.
Kuumuus oli korventanut karviaismarjapensaiden -
verhoaman maan kivenkovaksi, mutta Grace ei valittanut.
Hän omistautui työlleen iloisena siitä, -
että se oli jotain sormiin tuntuvaa.
Hei Liz! Hei Vera!
Pidä varasi, Grace, Vera on sinulle vihainen.
Mistä on kysymys?
Luulitko, ettei hän kertoisi minulle?
Kuka?
Löit Jasonia.
Niin tein.
Miten saatoit?
Voi kuulostaa uskomattomalta, mutta hän pyysi sitä.
Totta, Vera. Hän kerjää sitä aina.
Minun olisi pitänyt tehdä se itse jo ajat sitten.
Oma vikasi, kun olet hemmotellut häntä.
Tiedän, kuinka paljon rakastat häntä, Vera. Kuten minäkin.
Se ei tule toistumaan. Ei varmasti.
Tiedän, koska en jätä heitä enää koskaan luoksesi.
Olet liian vaarallinen lapsilleni.
Olen uupunut.
Sinun kannattaisi nukkua öisin, kuten muutkin.
Nukkua öisin?
Martha tapasi erään Tom Edisonin, -
poistumassa hänen luotaan aamulla.
En puutu siihen idiootti-kakaran lyömiseen.
Ja olen kiitollinen sinulle siitä, että Tomin silmät pyörivät nyt sinun helmoissasi.
Toisaalta odotin sinulta enemmän.
Mutta jos sinä sitä haluat, pärjäät varmasti -
Dogvillen tapaisessa paikassa.
- En halua sitä, Liz. - Et vai?
Näimme kaikki, kun otit häntä kädestä retkellä. Eikö se ollut flirttailua?
Niin, ehkä flirttailin...
Seuraavana päivänä sää muuttui.
Sumu vyöryi alas vuoren rinteitä.
Ja vaikkei auringonlaskuja näkynytkään, McKayn -
mielestä oli parasta pitää hänet vierellään.
Hän oli istunut Jack McKayn vieressä monta kertaa, mutta -
Jack ei vieläkään osannut pitää sopivaa etäisyyttä heidän välillään.
Päinvastoin; kun sormet olivat ennen vain hivelleet -
hänen ihoansa, käsi oli nyt tullut jäädäkseen.
Tunnit puutarhassa olivat nyt pitkiä, sillä sadonkorjuun aika oli koittanut.
Ja Grace oli jo ajat sitten luopunut kinastelusta Chuckin väitteestä, -
että kunnioitus satoa kohtaan on suoraan -
verrannollinen lihallisuuden määrään.
Vaikka Tom oli haluton jättämään Gracen yksin, hän kuitenkin kuljeskeli, -
uppoutuneena ajatuksiinsa miettien pako-ongelmaa.
Ja kun Gracen palkka päätyi nyt muihin taskuihin, -
he olivat yhdessä onnistuneet hankkimaan -
viimeisen Ma Gingerin seitsemästä veistoksesta.
Mikä hätänä?
- Ei mikään. - Poliisit Canyon Roadilla?
Ei. Tyttöjen juttuja.
Hassua, että mainitsit Canyon Roadin, vai mitä Martha?
- Olit siellä aamulla. - Niin.
- Matkalla kirkosta kotiin... - Kävellessä näkee kaikenlaista.
Autolla ei huomaa esimerkiksi edes omenapuutarhaa.
Sinne näkee vain yhdestä kohdin Canyon Roadilta.
- Tiedät kohdan, Martha? - Kyllä.
Kävitkö siellä nauttimassa maisemista aamulla?
On sadonkorjuun aika, onhan se sentään puutarha.
Vanhat mestarit rakastivat elonkorjuuta.
Tuoksuvaa, hedelmällistä, aistikasta... Tai jopa eroottista.
Sinähän jo sanoit olleesi, olenpa minä typerä.
Hän näki sinut, Grace...
Hän näki sinut...
Katkenneiden oksien lomassa...
Chuckin kanssa...
Hän kertoi, ettei se ollut ensimmäinen kerta kun lähentelit häntä.
Hän ei kertonut minulle säästääkseen tunteitani.
Hän on syrjäänvetäytyvä ja yksinkertainen mies, -
mutta hän on uskollinen ja hyvä mies.
Mitä haluat miehestäni?
En halua mitään miehestäsi tai kenestäkään.
Entä se retken kädestä pitäminen?
Se on eri asia. Pidän Tomista.
Mutta et pidä Chuckista.
Liz ja Martha ovat tukenani kun tulen antamaan sinulle opetuksen.
Uskon koulutukseen.
Vera!
Ei. Mielestäni niiden rikkominen on pienempi rikos kuin niiden valmistaminen.
Vera. Muistatko, kun opetin lapsillesi...
- Mitä? - Muistatko, kuinka iloinen olit kun...
Kun mitä?
Kun opetin lapsillesi stoalaisuutta ja he viimein ymmärsivät sen.
Hyvä on. Olen sen vuoksi armollinen.
Rikon aluksi kaksi veistosta -
ja voit osoittaa tuntemuksesi stoalaisuudesta, -
pidättelemällä kyyneleitäsi, -
niin minä lopetan. Ymmärsitkö?
Elämänsä aikana Grace oli saanut -
kosolti harjoitusta tunteidensa tukahduttamisesta, -
eikä hän olisi ikinä voinut uskoa, että se olisi nyt niin vaikeaa.
Mutta posliinin hajotessa lattiaan -
tuntui kuin ihmiskudos olisi tuhoutunut.
Pienet veistokset olivat hänen ja kaupunkilaisten välisen tapaamisen jälkeläisiä.
Ne olivat todiste siitä, että kaikesta huolimatta, -
hänen kärsimyksensä oli luonut jotain arvokasta.
Grace ei kestänyt enää.
Ensimmäistä kertaa lapsuutensa jälkeen, hän itki.
Sinä iltana Grace meni tapaamaan Tomia ja kertoi hänelle, -
että oli valmis noudattamaan hänen neuvoaan lähteä kaupungista.
Ja koska Tomin mielestä paon onnistumiseen tarvittiin kolmas osapuoli, -
he olivat yhtä mieltä siitä, että Ben oli paras vaihtoehto.
Mutta siihen tarvittiin rahaa, Tom ajatteli, -
ja arvioi, että ajat huomioon ottaen, -
10 dollaria riittäisi korvaukseksi Benille.
- Mutta meillä ei ole 10 dollaria. - Ei niin. Me lainaamme ne.
- Keneltä? - Isältä.
Hänellä on enemmänkin lääkekaapissa.
Puhun hänelle aamulla ja järjestän lainan.
Mutta juttele sinä Benin kanssa...
Viikko on jo lopuillaan ja hän tarvitsee rahaa.
Sano isällesi, että maksan takaisin.
Tietenkin.
Kiitos.
Pelastat minut vähän väliä.
En voi uskoa, että olet aina tukenani.
Hyvää yötä...
Yritä saada nukutuksi.
Grace meni tapaamaan Beniä seuraavana aamuna.
Kun Grace kertoi maksun olevan ystävien välinen vahingonkorvaus, -
Ben ei juurikaan vastustellut, -
huomioiden ongelmat joihin hän saattoi joutua -
jos asia selviäisi muille.
Ehkä he olisivat helpottuneita kun hän poistui heidän elämästä, -
mutta jostain syystä Grace ei ollut siitä niin varma.
Ben suostui kyyditsemään hänet, vaikka ei -
halunnutkaan ansaita muiden epäonnella, kuten hän asian ilmaisi.
En halua ansaita muiden epäonnella.
Itse asiassa Ben olisi ajanut vaikka helvetin porteille ja takaisin 10:stä dollarista -
ja rikollinen näkökanta haittasi häntä vähemmän kuin Grace osasi kuvitellakaan.
Ben oli elämänsä aikana kuljettanut kaikenlaista tavaraa.
Suunnitelma oli, että Grace piiloutuisi omenoiden sekaan.
Oikean sadonkorjuuajan tietäminen on suurinta taidetta, Chuck oli sanonut, -
ja nyt oli omenoiden ja Gracen aika.
Grace, missä olet ollut?
Jos osoittaisin samanlaista tahdittomuutta tehtävissäni, joutuisin ruoskittavaksi.
Nyt liikettä!
Olen pahoillani. Minun täytyi keskustella Benin kanssa.
June on räjähtämäisillään.
Hän ei osaa käydä itse potalla, kuten hyvin tiedät.
Asialla ei ole soveliasta leikkiä, vaikka hän ei pystykään huolehtimaan itsestään.
Iltaa ennen pakoa Tom ajatteli taktikoiden, että olisi parasta olla painostamatta -
Graceä liikaa, -
ja sen takia hän ottikin käyttöön paljon hempeämmän lähestymistavan.
Kylvölle on oikea ja väärä aika -
eikä talvella voi kylvää.
Totta. Mutta minä rakastan sinua...
- Tiedän. - Ja sinä rakastat minua -
ja me tapaamme vielä rakkaudessa ja vapaudessa.
Ehdottomasti.
Ei kai minun pitäisi hävetä haluamistasi? Siinä ei ole mitään hävettävää.
Ei...
Ei.
Ei... ei. Se on ihanaa. On ihanaa, että haluamme toisiamme.
- Mutta ei tällä tavalla. - Ei.
Se ei ole oikein.
Seuraavana aamuna kun Grace -
halusi päästä Benin luokse huomaamattomasti, -
hänestä tuntui, että koko kaupunki oli liikkeellä samaan aikaan.
- Grace! - Niin, Vera...
Jos luulet, että lyömällä lastani pääset pois töistä luonani, niin mieti uudelleen.
Tule, niin kuin suunniteltiin, -
keksimme sinulle jotain, jossa et voi vahingoittaa ketään.
- Kahdeltatoista? - Niin.
Miksi kannat tavaroita mukanasi?
Pelkäätkö menettäväsi ne?
Ben kuljettaa tänään omenoita joten emme pakkaa laseja.
Se ei tarkoita vapaapäivää. Isä haluaa sinun pakkaavan lastin uudelleen.
Ehkä pakkaat paremmin, saamme ylimääräisen laatikon.
Vanhalla laatikolla ei ehkä sinun silmissäsi ole arvoa, mutta tämä on Dogville.
Me emme ole rikkaita.
Ja jos kätesi alkavat punoittaa, minulla on jotain mitä voit hieroa niihin.
- Grace! - Voi, Martha...
Rappuset pitää pestä uudelleen.
Oven alta on tullut likaa. En saa ovea auki.
Missä olet ollut? Sadonkorjuu on vuoden pyhintä aikaa.
Eikö kuulosta asialta, jonka sinä olisit voinut sanoa?
Tulen kohta, Chuck. Tuon samalla laatikot.
Hyvä.
Gracen kiiruhtaessa autotalliin, -
hän oli entistäkin tyytyväisempi päätökseen pitää lähtönsä salassa.
Itse asiassa oli melkoisesti töitä joita Dogville ei tarvinnut tehtäväksi, -
töitä, joita asukkaiden piti itse tehdä tulevaisuudessa.
Grace, en haluaisi kysyä tätä, -
mutta voisinko saada rahat etukäteen?
Kuljetusteollisuudessa on sellainen tapa.
Kun tavara on toimitettu, ei juuri ole millä tinkiä, jos ymmärrät.
Tietysti. Tässä rahat.
Ei sillä, että tämä olisi ammattimaista työtä.
- Älä nouse... - Hyvä on, Ben.
Ennen kuin annan merkin.
Canyon Road kiemurteli alas laaksoon ja pois, samoin Grace, -
ja mutka mutkalta kaupunki ja sen hulina -
häipyivät armollisesti hänen jälkeensä.
- Onko jokin vialla? - On.
Tuolla edempänä on paljon poliiseja.
En osannut odottaa sitä.
Tämä on vaarallisempaa kuin luulin. Meidän täytyy palata.
Ei! Emme voi tehdä sitä.
Jos tämä kuljetus olisi ammattimainen, -
maksettu kunnolla... Olisi paljon helpompaa, mutta...
Mutta tämähän on maksettu...
Niin, mutta kuljetusteollisuudessa vaarallisen lastin toimitus maksaa enemmän.
Sitä kutsutaan lisämaksuksi.
Jos tämä olisi ammattimaista, voisin periä sen sinulta.
Mutta minulla ei ole enempää rahaa.
Huonompi homma.
Sanoit kerran, että elämässäni ei ole monia nautintoja.
Tiedät, että käyn Laura-neidillä kerran viikossa.
Ja sait minut huomaamaan ettei siinä ole mitään hävettävää.
Aioin mennä sinne tänä iltana...
Ja se tietenkin maksaa.
Tarkoitan, että ei niin paljon kuin...
Ei niin paljon kuin vaarallisen kuljetuksen lisämaksu, mutta silti...
Se maksaa minulle.
Ei, Ben, ei... Älä.
Tämä ei ole henkilökohtaista, Grace. Tämä ei ole henkilökohtaista. Minä vain...
Minun täytyy ottaa asianmukainen maksu.
Minulla ei ole muuta mahdollisuutta.
Minulla ei ole varaa näin isoon kuljetukseen.
Olemme nyt torilla Georgetownissa. Aivan kirkon vieressä.
Sinun on parasta pysytellä hiljaa.
Ei, Ben...
En ole ylpeä tästä, Grace. Älä luule niin.
Grace nukahti pitkällä valtatiellä, kiitos hänen terveen -
kyvyn työntää kaikki epämiellyttävä kauas pois ympäriltään.
Jumala oli siunannut häntä antamalla harvinaisen kyvyn katsoa tulevaisuuteen -
ja vain tulevaisuuteen.
Ja myöhemmin, kun auto hidasti vauhtiaan lähellä -
määränpäätä ja hän hiljalleen palasi tajuihinsa, -
hän ei voinut mitenkään tietää, kuinka pitkään oli nukkunut.
Hän tiesi vain, että olisi iloinen, kun saisi taas nähdä päivänvalon.
Silloin hän kuuli koiran äänen.
Himosi omeniin tuntuu yhä vähemmän ja vähemmän uskottavalta.
Olet vahingoittanut niitä.
Pidimme eilen illalla kokouksen kaupungintalolla.
He sanoivat, että saattaisit yrittää paeta, -
joten kun huomasin sinun piiloutuneen autooni, -
ainoa mahdollisuuteni oli tuoda sinut takaisin Dogvilleen.
Kuljetusalalla ei voi asettua kenenkään puolelle.
Gracen tilannetta ei lainkaan helpottanut, että ensimmäinen Dogvillessa koskaan -
kirjattu varkaus tapahtui edellisenä iltana, kun suurin osa ihmisistä oli kyläkokouksessa.
Tom Edisonilta vanhemmalta oli varastettu huomattava summa rahaa hänen lääkekaapistaan -
ja epäillyksi pian nousi Grace, -
joka oli ilmeisesti suunnitellut pakenemista, johon varmasti kuluisi rahaa.
Grace ei vastannut lainkaan näihin syytöksiin.
Bill, joka oli kehittänyt rakentelutaitojaan hämmästyttävän paljon,
oli ensimmäisenä luomuksenaan rakentanut pakenemisen estolaitteen.
Kaunis se ei ehkä ollut, mutta toimiva kylläkin.
Grace, emme nauti siitä, että meidän täytyy tehdä tämä.
Meillä ei ole vaihtoehtoa, jos haluamme suojella yhteisöämme.
Voisitko... Voisitko liikkua? Yritä liikkua.
Se toimii.
Meidän täytyi tehdä siitä niin painava, -
että se liikkuisi vain tasaisella maalla.
Ja maa on tasainen kaupungissa.
Voinko mennä nyt?
Minun täytyy keksiä miten pääsisin talooni sisään.
Vai onko ulkona nukkuminen osa rangaistusta?
Ei, ei, Grace.
Älä ajattele tätä rangaistuksena. Ei lainkaan!
Bill teki ketjusta niin pitkän, että voit nukkua sängyssäsi.
Grace, kello on kuusi.
Kyllä, rouva Henson.
Luku 8 Kokous, jossa kerrotaan totuus -
ja Tom lähtee (palatakseen myöhemmin).
En voinut ottaa sitä riskiä, että isä kieltäytyisi...
Mutta he luulevat, että minä otin ne rahat.
Koska minä kerroin heille niin.
Teit mitä?
He epäilivät aluksi minua, mutta uskottelin sen olleen sinä, -
sillä sinä käytit sitä lääkekaappia.
Miksi?
Koska teen suunnitelmat.
Jotta meillä säilyisi edes pieni mahdollisuus saada sinut pois täältä, -
he eivät saa huomata kuinka läheisiä olemme.
He eivät saa saada tietää, että yritän auttaa sinua.
Jos he tietäisivät, että minä otin ne rahat, en puhuisi tässä sinulle.
Ethän katoa, Tom.
Tarvitsen sinua.
Katkaisen tämän.. Kunhan mietin ensin.
Ylpeys ei pitänyt Graceä pystyssä niinä päivinä, -
kun syksy tuli ja lehdet putoilivat puista, -
vaan samanlainen transsi, kuin eläimillä, jotka tuntevat olonsa uhatuiksi.
Tila, jossa ruumis reagoi mekaanisesti, kuin pienellä vaihteella, -
turruttaen kivun tunteen.
Kuin potilas, joka antautuu sairautensa vietäväksi.
Nyt, kun Veralla oli todisteita siitä, -
että Chuck oli pakottanut Gracen, hän oli vihaisempi kuin koskaan.
Jos Gracella oli ollut ystäviä Dogvillessä, myös ne katosivat nyt kuin lehdet puista.
Suurin osa kylän miespuolisista asukkaista -
kävi iltaisin Gracen luona tyydyttämässä seksuaaliset tarpeensa.
Lapset olivat keksineet soittaa kelloa aina, kun näin tapahtui.
Martha oli tästä ihmeissään.
Mutta siitä lähtien kun kettinki oli kiinnitetty, asiat sujuivat helpommin.
Gracen ahdistelua ei tarvinnut enää niin salailla, -
koska se ei oikeastaan ollut enää seksiä.
Se oli samalla tavalla noloa, kuin maalaisjuntti lehmän kanssa, -
ei sen kummempaa.
Tom näki kaiken.
Se satutti häntä. Etenkin seksuaaliset vierailut olivat hänelle kova isku.
Hän yritti tukea Graceä kuin hämähäkki, -
kun se on sotkeutunut omaan verkkoonsa.
Tom!
Epäonnistuin kaikessa mitä yritin tehdä.
En millään löydä vastausta ongelmaamme.
Kyllä sinä keksit, usko pois. Olet niin älykäs.
- Me ärsytimme heitä. - Älä huoli siitä.
Me provosoimme heitä. Nyt on meidän vuoromme.
Mitä tarkoitat?
Osoittamalla heille luottamusta.
Kaikki alkoi kokouksesta, joten olisi loogista päättää tämä kokoukseen.
Sinä puhut ja he kuuntelevat. He eivät voi kieltäytyä kuuntelemasta.
- Mitä minä sanon? - Kaiken. Sinä kerrot kaiken.
- Kaiken? - Kyllä, totuuden. Totuuden.
Totuuden kaikista heistä.
Eivät he halua kuulla sitä.
Tiedän. Kuin lapsi, joka ei halua ottaa lääkkeitään.
He raivostuvat, mutta lopulta ymmärtävät, että se on vain heidän omaksi parhaakseen.
Kun et vain osoita vihaa. Älä ole tuomitsevainen.
Sinä voit tehdä sen, jos kukaan.
He kaikki ymmärtäisivät että tällä aseella ja vääryydellä on vain yksi aito uhri, sinä.
Siitä on vain yksi pieni askel anteeksiantoon.
Olet miettinyt kovasti, Tom Edison.
Se on varmasti loistava suunnitelma. Olen varma siitä.
Jos paikalta löytyi anteeksiantoa, se oli piilotettu erittäin hyvin.
Tomin ei ollut helppoa saada ihmiset paikalle.
Omatuntoon vetoaminen kävi vaikeammaksi päivä päivältä.
Aivan kuin he olisivat hauraita kuin Hensonin -
silmälasit puhdistamisen jälkeen. Tom teki melkoisen työn.
Mutta jos yksi tulisi, muutkin tulisivat, -
jotta kukaan ei puhuisi kenestäkään heidän selkänsä takana.
Tom oli alustanut Gracen puheen.
Nyt ei voinut enää perääntyä. Hänen täytyi vilpittömästi kertoa asiansa.
Kun Grace puhutteli hiljaista joukkoa kaupungintalolla Elm Streetillä, -
syksyn ensimmäiset lumihiutaleet laskeutuivat kaupunkiin.
Lumihiutaleet satelivat alas, -
kuin tämä olisi mikä tahansa kaupunki.
Ja sitten ne leikkivät samoilla oksilla ja lehvillä, missä omenat olivat roikkuneet.
Onneksi sadonkorjuu oli tehty ja tuotteet kuljetettu myytäväksi, -
huolimatta huonoista, alenevista hinnoista.
Grace esitti asiansa selkeästi.
Hän ei kaunistellut eikä vähätellyt.
Ja juuri kun hän lopetti, lumisade lakkasi täysin, -
jättäen Dogvillen päällystettynä mitä valkoisimpaan lumipeitteeseen.
Se ei tainnut mennä hyvin.
Hyvin se meni.
Lumi oli tullut aikaisin. Ehkä liiankin aikaisin.
Sovinnon enne väärässä paikassa.
Tom katsoi ympärilleen huolissaan.
Vera puri hammastaan. Hän puhui ensimmäisenä.
Ylenpalttisia valeita. Pelkkiä valeita.
Niin, Tom. Tämä ei vastaa sitä kuvaa mikä minulla on tästä kylästä ja sen asukkaista.
Olen lääkäri, hitto vie. Ei minulle tarvitse tulla kertomaan olenko sairas vai en.
Onko sinulla jotain sanottavaa puolustukseksi? Sinun on aika valita puolesi!
Oletko puolellamme vai et?
Liz on oikeassa. Olemme hemmotelleet Tomia.
Tom, jopa minun on vaikea puolustaa sitä naista.
Sinun avullasi, toivottavasti tahattomasti, -
hän on saanut levitettyä katkeruutta ja ongelmia koko kaupunkiin.
Hänen täytyy lähteä. Miten pääsemme eroon hänestä, Tom?
Miten?
Yhdyn heihin, Tom. Sinä toit hänet tänne. Sinun täytyy hoitaa hänet pois täältä.
Muuten hänen valheensa ja syytöksensä leviävät.
Pyysin teitä kuuntelemaan.
Tulitte vain puolustamaan itseänne.
Olen pahoillani. Minulle on kova pala -
nähdä kaikkien ystävieni käyttäytyvän näin, niin sivistymättömästi.
Suunnitelmasi ei tainnut onnistua kovin hyvin?
- Keksi toinen suunnitelma. - En.
Ei enää suunnitelmia, lupaan sen.
He pyysivät minua valitsemaan joko sinut tai heidät.
Se ei ollut vaikea päätös tällaisena päivänä. Minä rakastan sinua.
On totta, että olet ehkä vahvempi, mutta ihanteet, ne me jaamme.
Olet uupunut. Tule makaamaan.
Olen tehnyt valinnan, Grace. Valitsin sinut.
Tämä on se hetki. Hetki, jota olemme odottaneet.
Unohdamme Dogvillen.
Olet oikeassa. Olet oikeassa, Tom. Olisi todella helppoa rakastella nyt.
He voisivat tappaa meidät hetkenä minä hyvänsä. Se olisi täydellinen romanttinen loppu.
Tiedän, minäkin tunnen sen. Rakastan sinua.
Se olisi todella ihanaa, mutta...
Rakkautemme kannalta se olisi täysin väärin.
Meidät oli tarkoitettu tapaamaan vapaudessa.
Olet nyt tunteeton, Grace.
Hylkäsin juuri kaikki tuttuni sinun hyväksesi.
Eikö sen takia kannattaisi tinkiä -
edes yhdestä ihanteestasi, edes vähän helpottaaksesi tuskaani?
Kaikki tässä kaupungissa ovat saaneet vartaloasi paitsi minä.
Meidän kuuluisi olla rakastavaisia.
Rakas, Tom.
Saat minut, jos haluat.
Tee kuten muutkin tekevät.
Uhkaile minua.
Sano, että annat minut ilmi poliisille, rikollisille, niin minä lupaan, -
että saat kaiken, mitä minusta haluat.
Luotan sinuun.
Ehkä et luota itseesi?
Ehkäpä sinua houkutteli liittyä muihin ja vastustaa minua.
Ehkäpä juuri siksi olet vihainen.
Olen aina pyrkinyt vain auttamaan sinua.
Kysyn vain, että pelottaako sinua, että voitkin olla niin inhimillinen.
En pelkää sitä. En tippaakaan.
Hyvä.
Katsotaan mitä huominen tuo tullessaan.
Ei ole rikos epäillä itseään, Tom.
Mutta on hienoa, ettet epäile.
En löydä muita.
Ehkä minun pitäisi mennä ulos hetkeksi.
Käydä kävelyllä tai jotakin... En tiedä.
Saadakseni kaiken pois mielestäni.
Tarpoa pitkin katuja.
Kuunnella kuinka tuuli kulkee metsien läpi, laaksoja pitkin...
Ja kaikkea muuta.
Mutta mene sinä nukkumaan.
Mene nukkumaan, niin minä palaan pian.
Se oli tietenkin roskapuhetta.
Jos kukaan pystyy käsittelemään ihanteita ja todellisuutta, niin hän.
Sehän on kuitenkin hänen työtään. Eettiset kysymykset olivat hänelle tuttuja.
Ajatuskin, että hän epäilisi mielensä puhtautta, oli Tomin aliarvioimista.
Tom oli vihainen.
Ja sen kaiken keskellä, hänelle selvisi miksi.
Ei siksi, että häntä syytettiin aiheettomasti, -
vaan siksi, että syytökset olivat totta!
Hänen vihansa syntyi epämiellyttävästä tunteesta, että hän paljastuisi.
Se oli melkoinen järkytys nuorelle filosofille.
Realistisesti hän ajatteli, että jos hän jo epäilee, niin epäily saattaisi kasvaa.
Ehkä jopa niin suureksi, että jonain päivänä se vahingoittaisi hänen koko eettistä tehtäväänsä.
Tom pysähtyi.
Hän alkoi melkein täristä, kun hänelle selvisi, että hänen kirjailijanuransa on uhattuna.
Hänellä ei kestänyt kauaa tulla siihen lopputulokseen, että riski oli liian suuri.
Grace oli vaaraksi kaupungille, mutta myös hänelle.
Tom ei pitänyt siitä.
Hänessä oli tarpeeksi miestä ryhtyäkseen toimenpiteisiin sen estämiseksi.
Onneksi Tom oli tulevan ammattinsa suhteen yhtä tunnollinen kuin asiantuntevakin.
Hän antoi rehellisyydelle ja ihanteille paljon tilaa elämässään -
tulematta siitä "sentimentaaliseksi", kuten hän sen sanoisi.
Asiakirjan pois heittäminen, joka saattaisi olla tärkeä Tomille -
ja tuleville lukijasukupolville, perustuen romaaniin tai jopa trilogiaan, -
ei ollut teko, johon hän olisi tarpeeksi tyhmä ryhtymään, -
vaikkakin hänen täytyi myöntää, että heikkona hetkenä hän saattaisi sanoa niin tehneen.
Ennen kokoukseen palaamista, Tom avasi taas -
pienen laatikon, jonka avasi Gracen saapumisen iltana, -
ja se oli vielä siellä: kortti autossa olleelta rikolliselta.
Seuraavana päivänä aurinko paistoi raikkaalta syystaivaalta -
ja lumi oli aikoja sitten sulanut.
Ensimmäistä kertaa aikoihin pystyi kuulemaan kuinka tulvamaalla paalutuskone -
vasaroi paaluja, joista saattoi tulla vankila, tai sitten ei.
Grace avasi silmänsä lähes tiedostamattoman unen jälkeen ja oli hämmentynyt.
Seinien raoista tulevan valon perusteella, oli oltava jo melkein keskipäivä.
"Harmaa tunti" kuten Jack McKay jostakin syystä kutsui iltapäivää Dogvillessä, -
mies, jolla oli paljon ideoita ja taipumuksia, -
joista muutamista Grace olisi mieluummin tietämätön.
Mutta miksei kukaan herättänyt häntä?
Kukaan ei hakannut raivokkaasti hänen oveaan.
Yksikään lapsi ei heittänyt mutaa hänen sänkyynsä tai rikkonut jäljellä olevia ikkunaruutuja.
Nyt hän muisti.
Hän muisti edellispäivän kokouksen ja tuli ymmälleen vielä enemmän.
Miksei häntä oltu asetettu vastuuseen kokouksen tuloksena? Tai jopa tapettu?
Dogvillessä on melko tavatonta hillitä suuttumusta missään tilanteessa.
Ehkä kaikki onkin kääntynyt parhaimmin päin?
- Hyvää huomenta, rouva Henson. - Hyvää huomenta.
Olisin tullut aiemmin, mutta nukuin pommiin.
Ei se mitään. Liz tuli takaisin tänä aamuna.
Ajattelimme, että sinulle tekisi hyvää viettää vähän omaa aikaa.
Pidit eilen melkoisen puheen.
Saimme kaikki vähän ajateltavaa.
- Hei, Liz. - Hei, Grace.
Nukuin pommiin.
- Hyvää huomenta, Grace-neiti. - Huomenta.
- Miten voitte tänään? - Nukuin pommiin.
Ei se mitään.
Tom. Tom, se taitaa olla Grace.
Hei, Grace. Hetki vain. Hyviä uutisia.
Menin takaisin kokoukseen eilen illalla.
En aikonut päästää heitä niin helpolla.
Helkkari, jos mieliala ei olisi muuttunut.
En nyt ihan sanoisi että voitimme, mutta tästä voi seurata hyvää, -
- jotakin todella hyvää. - Mikset palannut kertomaan?
Minä palasin, mutta olit unessa.
Näytit ihan tarvitsevan sitä.
Siitä tulikin mieleeni, että sinun pitäisi ehkä viettää omaa aikaa.
Ja tiedätkö mitä? Yksikään ei vastustanut sitä.
Kuulostaa upealta.
Tiedän sen, eikö kuulostakin?
Tämä kaupungin ihmiset yllättävät minut aina vain uudelleen.
Saatan joutua jopa tarkistamaan teorioitani.
Tiedät varmaan miten paljon sitä inhoan.
Viime yönä kun tulin takaisin ja näin sinun nukkuvan niin suloisesti, -
sain siitä yllättäen inspiraatiota. Kirjoitin tarinan ensimmäisen kappaleen.
Tarinan pienestä kaupungista.
Arvaa mistä sain inspiraation?
Mutta en ole keksinyt kaupungille vielä nimeä.
- Mikset kutsuisi sitä Dogvilleksi? - Ei se toimisi.
Se ei toimisi. Sen on oltava kansainvälinen. Monet kirjailijat tekevät sen virheen.
Haluatko, että luen sen sinulle?
Jos siinä on mukana rakkautta, se on peräisin sinulta.
Loukkaantuisitko, jos sanon ei?
- En. - Jos todella vietän päivän itsekseni...
Ei. Ei..
Kaksi ihmistä loukkaavat toisiaan, jos he epäilevät välistään rakkautta.
Voit lukea sen joku toinen kerta.
Istutaan alas ja tuijotetaan vain vuoria.
Niin tyttö novellissani tekee.
- Nähdään myöhemmin. - Nähdään. Hyviä uutisia!
Grace päätti toivoa parasta pahimman pelkäämisen sijaan, -
ja aikoi viettää päivän rauhassa pesemällä vaatteensa ja itsensä, -
mitä yksikään Tomin kuvitteellisen kaupungin -
hahmoista ei edes uneksisi tekevänsä.
Ja sitten kaikki pysähtyi Dogvillessä.
Jopa tuuli tyyntyi, jättäen kaupungin epämiellyttävän rauhalliseksi.
Aivan kun joku olisi laittanut suuren juustolautasen sen päälle, -
ja luonut sellaisen hiljaisuuden joka laskeutuu odottaessasi vieraita.
Kahden vapaapäivän jälkeen Grace oli laitettu takaisin -
töihin, mutta hiljaisuus säilyi.
Se vain vahvistui aina viidenteen päivään asti, jolloin se loi oudon tunnelman, -
joka yhtäkkiä toi kaikki asukkaat ulos kadulle kuuntelemaan.
He kyselivät toisiltaan oliko puhelin vieläkin epäkunnossa, -
ja että olivatko he kuulleet, kun Benin oli ollut pakko kääntyä takaisin matkallaan Georgetowniin -
koska suuri puu oli tukkinut tien juuri sinä aamuna.
He eivät olleet huolissaan.
"Huolissaan" ei ollut oikea sana. Ja sitten Tom huomasi autot.
Tomilla on kiikarit, mutta ne voi nähdä paljainkin silmin.
Niitä on ainakin kahdeksan!
Luulin, että tie oli suljettu.
Niiden on täytynyt tulla läpi ennen kuin puu kaatui.
Junen sänky! Lakanat pitää vaihtaa.
Hei, June.
Grace oli juuri aloittanut sängystä, jonka June oli taas kerran sotkenut, -
kun hänet valtasi inhottava tunne, että hän vain tuhlaisi aikaansa.
Ja silloin sen enempää ajattelematta hän sanoi:
Ei täällä kukaan nuku.
Hän ei sanonut sitä ääneen, -
mutta silti hän säikähti ajatustaan.
Mistä nämä pahat sanat oikein tulivat?
Pimeys laskeutui Gracen matkatessa kotiin sinä iltana.
Ihmiset torilla olivat luopuneet toivosta nähdä jotain muuta -
päivän pimetessä.
He laahustivat pitkin Elm Streetiä pettyneinä.
- Tom? - Hei, Grace.
Siellä oli muutamia autoja, mutta on liian pimeää nähdä niitä.
Emme ole juurikaan tapailleet viime aikoina.
Tiedän. Minulla on ollut kiireitä kirjani kanssa.
Voinko kysyä sinulta yhtä asiaa?
Totta kai, kysy pois.
Et saanut heitettyä sitä pois?
Numeroa, jonka hän antoi sinulle sinä iltana. Et pystynyt heittämään sitä pois.
Minä sanoin sinulle miten vaarallinen se mies on. Tyhmästi tehty.
Tyhmää tai ei, Tomista tuli nopeasti innokas -
Gracen vajaansa lukitsemisen kannattaja.
Jos autot olivat todellakin merkki, että Tomin viisi päivää sitten -
soittama puhelu pöytälaatikossa olleeseen numeroon -
oli lopultakin johtanut tuloksiin, -
ja Grace poistuisi heidän elämästään, -
näyttäisi todella hyvältä jos kaupunki olisi myös teljennyt hänet.
Grace makasi sängyssä kun Jason saapui lukitsemaan.
Grace kuuli avaimen kiertyvän lukossa, -
mutta hänen päässään pyöri ajatuksia -
joita hänelle ei muuten olisi tullut mieleenkään.
Luku 9 Kauan odotettu vierailu tapahtuu -
ja elokuva päättyy.
Heidän kuullessaan autojen käynnistyvän toinen toisensa jälkeen -
metsän reunalla, -
asiat kehittyivät nopeasti.
Tom oli järjestänyt edustajiston kunnollista vastaanottoa varten.
Vaikka Dogville olikin syrjäisellä seudulla, vieraanvaraisuuteen se ei vaikuttanut.
Tervetuloa, herrat. Tervetuloa.
Kaupunki on teidän käytössänne!
Minun pitäisi antaa iso avain, mutta on vain tämä pieni.
- Missä hän on? - Lukittuna tällä avaimella.
Missä hän on?
Jos ihmettelette tuota ääntä, ne junttaavat paaluja uutta vankilaa varten.
Onkohan rikosten määrä todellakin noussut, niin kuin meidän on annettu ymmärtää?
Ehkä joitain pidetään rikollisena, koska heitä kadehditaan?
Mitä mieltä sinä olet?
Ehkä sinulla ei ole mielipidettä. Minä avaan... Anteeksi.
Voila! Kuten ranskalaiset sanovat.
Mitä hittoa?
Kuka tuon teki?
Billy, kädet ylös, nosta kätesi ylös.
Meistä oli turvallisempaa, kun hän oli ketjuissa. Olette kai parempia käsittelemään hänenlaisiaan.
Emme me voi ottaa vastaan rahaa ihmisten auttamisesta.
Ellette ehdottomasti halua maksaa.
- Turpa kiinni! - Aivan.
Grace ei ollut asiantuntija autojen suhteen, mutta hän tunnisti -
samalla hetkellä Canyon Roadilta kääntyvän auton äänen.
Gracen muistoissa Cadillac 355C:n -
kehräys liittyi erottamattomasti -
toiseen, vähemmän sivistyneeseen ääneen: -
aseen tulitukseen häntä kohti.
Älä!
Et voi ampua meitä ilman syytä.
Tämäpä on uutta.
Tuota voisi sanoa heikkoudeksi. Olen pettynyt sinuun.
En minä ketään ammu.
Ammuit minuakin aiemmin.
Olen pahoillani. Kadun sitä.
Sinä karkasit.
Mutta sinua ampuminen ei todellakaan helpottanut asioita.
Ei tietenkään. Olet aivan liian jääräpäinen.
Miksi tulit, ellet aio ampua minua?
Emme saaneet päätökseen keskusteluamme, jossa kerroit ettet pidä minusta, -
koska karkasit.
Minun pitäisi saada kertoa, mistä en pidä sinussa.
Minun mielestäni se kuuluu hyvään keskusteluun.
Tämänkö takia tulit?
Ja sinä kutsut minua jääräpäiseksi.
Etkö ole täällä saadaksesi minut takaisin ja muuttumaan itsesi kaltaiseksi?
Luulin, että olisin voinut pakottaa sinut, -
mutta sitä en tee.
Olet enemmän kuin tervetullut takaisin kotiin -
ja olla taas minun tyttäreni milloin tahansa -
ja alkaisin jopa jakaa valtaa kanssasi, jos tulisit.
Ei sikäli, että sinä siitä välittäisit.
No mikä se on?
Mikä se on... Mistä et pidä minussa?
Käyttämäsi sana ärsytti minua.
Sanoit minua ylimieliseksi.
Rosvoilet, kuin sillä olisi Jumalan siunaus. Sitä minä sanoisin ylimieliseksi.
Juuri tuosta en pidä sinussa.
Sinä se ylimielinen olet.
Tuotako tulit tänne sanomaan?
Minä en ole täällä tuomitsemassa, sinä olet.
Et tuomitse, koska tunnet myötätuntoa heitä kohtaan.
Vaikea lapsuus ja murha ei välttämättä olekaan murha?
Sinä voit syyttää vain olosuhteita.
Raiskaajat ja murhaajat voivat mielestäsi olla uhreja.
Mutta minä kutsun niitä koiriksi, -
ja jos ne juovat omaa oksennustaan ainoa keino pysäyttää ne on ruoska.
Koirat toimivat vain luonteensa mukaan. Miksi emme antaisi niille anteeksi?
Koiria voi opettaa, mutta vain silloin, -
jos emme sulata niiden luonteen mukaisia toimia.
Joten minä olen ylimielinen. Olen ylimielinen koska annan niille anteeksi?
Voi luoja..
Etkö huomaa miten alentuva sanoessasi noin?
Sinulla on päähänpinttymä, -
ettei kukaan, voi ikinä saavuttaa -
yhtä korkeaa moraalia kuin sinulla on.
En tiedä mitään tuota ylimielisempää.
Lapseni... Rakas lapseni, sinä annat toisille anteeksi verukkeilla, -
joita et missään tapauksessa itse käyttäisi.
Miksi en olisi armelias?
Ei. Olisit armelias silloin kun on sen aika.
Mutta sinun täytyy säilyttää normisi. Olet sen velkaa heille.
Rangaistuksen, jonka sinä ansaitset synneistäsi, hekin ansaitsevat synneistään.
He ovat ihmisiä.
Tulisiko jokaisen ihmisen vastata teoistaan?
Tulisi, mutta sinä et anna edes mahdollisuutta.
Ylimielistä.
Rakastan sinua. Rakastan sinua kuolemaan saakka.
Mutta olet kyllä ylimielisin henkilö jonka olen tavannut.
Ja sinä kutsut minua ylimieliseksi!
Minulla ei ole muuta sanottavaa.
Olet ylimielinen, olen ylimielinen. Siinä se. Nyt voit lähteä.
Ja ilman tytärtäni, otaksun?
- Ilman tytärtänikö? - Kyllä!
- No... - Niin.
No, sinä päätät, sinä päätät...
Grace, sinulla on kuulemma ongelmia täällä.
Ei. Ei sen enempää kuin kotonakaan.
Annan sinulle hiukan aikaa miettiä.
- Ehkä muutat mielesi. - En muuta.
Kuuntele, kultaseni... Valta ei ole paha asia.
Olen varma, että opit käyttämään sitä omalla tavallasi.
Käy kävelyllä ja mieti asiaa.
Ihmiset, jotka asuvat täällä, tekevät parhaansa -
erittäin kovissa olosuhteissa.
Jos niin sanot, Grace.
Mutta riittääkö heidän parhaansa?
Rakastavatko he sinua?
Grace oli ajatellut jo pitkään.
Hän tiesi, että ellei häntä ammuttaisi kun gangsterit tulisivat, -
hänen olisi kohdattava isänsä, joka ehdottaisi paluuta -
ja liittymistä rikollisliigaan, eikä hänen tarvinnut käydä kävelyllä -
harkitakseen tätä mahdollisuutta uudelleen.
Vaikkakin hänen kotonaan tuntemiensa ihmisten -
ja Dogvillessä tapaamiensa ihmisten erot -
osoittautuivatkin pienemmäksi kun hän oli kuvitellut.
Grace katsoi hauraita karviaismarjapuskia samettisessa pimeydessä.
Oli hyvä tietää, että jollei kohtele niitä kaltoin, -
ne ovat siinä. Tuli kevät kuten aina tai tuli kesä, jolloin ne taas puhkeavat -
käsittämättömään marjasatoon, jotka olivat niin hyviä piiraissa, -
varsinkin kanelin kanssa.
Grace katseli ympärilleen pelokkaita kasvoja ikkunaruuduissa, -
jotka seurasivat tilannetta, ja hän tunsi häpeää ollessaan vastuussa aiheutetusta pelosta.
Kuinka hän voisi vihata heitä asian vuoksi, joka oli pohjimmiltaan heidän heikkoutensa?
Hän olisi luultavasti toiminut samoin kun he, -
jos olisi asunut yhdessä näistä taloista, -
arvostellakseen heitä omalla mittapuullansa, kuten hänen isänsä sanoi.
Eikö hän tosiaan olisi toiminut samoin kuin Chuck ja Vera, Ben, rouva Henson ja Tom...
Ja kaikki muut näissä taloissa?
Grace jäi miettimään.
Ja kun hän teki niin, pilvet väistyivät ja päästivät kuunvalon läpi.
Dogville koki toisen pienen muutoksen valaistuksessaan.
Kuin valo, joka oli aikaisemmin niin armollinen ja vaisu -
olisi vihdoinkin kieltäytynyt salailemaan kaupungin puolesta.
Yhtäkkiä ei voinut kuvitella marjaa karviaismarjapensaassa, -
vaan pelkän piikin joka siinä nyt oli.
Valo tunkeutui nyt jokaiseen säröön, -
talojen halkeamiin, ja... Ihmisiin!
Ja yhtäkkiä hän tiesi vastauksen kysymykseensä liiankin hyvin.
Jos hän olisi käyttäytynyt kuten he, hän ei olisi voinut puolustella tekojaan mitenkään, -
eikä tuomita heitä kyllin ankarasti.
Aivan kuin hänen surunsa ja tuskansa vihdoin ymmärsivät paikkansa.
Ei, mitä he olivat tehneet ei ollut kyllin hyvää.
Ja jos jollakin oli valta oikaista asia, oli hänen velvollisuutensa tehdä se,
muiden kaupunkien vuoksi, ihmisyyden puolesta...
Eikä vähiten, ihmisen puolesta joka oli Grace itse.
Jos tulisin takaisin ja olisin taas tyttäresi, -
milloin saisin vallan, josta puhuit?
- Nyt? - Heti!
Miksi ei?
Joten se tarkoittaisi, että kantaisin myös välittömästi vastuuta.
Olisin osa ongelman ratkaisua...
Kuten Dogvillen ongelman.
Voimme aloittaa ampumalla koiran ja naulaamalla sen seinälle.
Tuolla lampun alla esimerkiksi.
Se voisi auttaa. Joskus se auttaa.
Se saisi kaupungin yhä pelokkaammaksi, mutta tuskin paremmaksi paikaksi elää.
Ja se voisi toistua.
Joku ohikulkija, paljastaen heikkoutensa.
Siihen minä tahdon käyttää valtaani, jos et pahastu.
Tahdon tehdä tästä maailmasta vähän paremman.
Tuo pirun ipana ei vaikene. Tahtoo kuulemma puhua kanssanne.
Voimmeko vain ampua hänet nyt?
Anna kun puhun hänelle.
Mitä? Mikä on?
Ketään ei oikein voi moittia pelkäämisestä, eihän?
- Ei, se on totta. - Ei!
Minua pelottaa, Grace.
Käytin sinua hyväkseni ja olen pahoillani.
Minä olen typerä. Ehkä jopa ylimielinen joskus.
Olet, Tom.
Vaikka ihmisten hyväksikäyttö ei ole hienoa, olet kai samaa mieltä siitä, -
että tämä tapaus on ylittänyt kaikki odotukset.
Se kertoo niin paljon ihmisenä olemisesta.
Tuskallista, mutta myös mieltä ylentävää, vai mitä?
Ei nyt, Tom. Ei nyt.
Jos maailma olisi parempi paikka ilman jotain kaupunkia, se olisi tämä.
Ammu heidät ja polta kaupunki.
Mitä? Jotain muuta, kulta?
Tuolla on perhe lapsineen...
Hoitele lapset ensin ja anna äidin katsoa.
Sano, että lopetat jos hän pystyy pidättämään kyyneleitään.
Olen sen hänelle velkaa.
Pelkäänpä, että hän itkee vähän liian helposti.
Toimitetaanpa sinut pois täältä.
Pelkäänpä, että olet oppinut jo liian paljon.
Onko sinulla kylmä, kultaseni? Tarvitsetko viltin?
Olen kunnossa.
Haluatko verhot auki? Et tarvitse niitä enää.
Mitä luulet?
Meidän pitäisi avata ne. Se olisi soveliasta.
Bingo, Grace!
Bingo!
Minun on sanottava, että sinun esimerkkisi rökitti minun pahanpäiväisesti.
Pelottavaa, kyllä, mutta niin selvää.
Luuletko, että voin antaa itseni käyttää sitä innoittajana kirjassani?
Hyvästi, Tom.
- Jotkut asiat on tehtävä itse. - Niinkö?
Tuon joudut kyllä selittämään minulle kotimatkalla.
Yhtäkkiä kuului ääni.
Ei yhtä vakuuttava ja voimakas kuin sinä sateisena päivänä keväällä,
mutta tarpeeksi kova kuuluakseen yli -
nopeasti palavien puiden viime huokausten.
Se kuului taas. Kaikki kuulivat sen.
Grace tunnisti se ensimmäisenä.
Se on Mooses.
Se on Mooses, hän sanoi ja hyppäsi ulos autosta.
Hän saavutti koira-aitauksen nopeasti ylittäen sen, -
mitä ei tieksi voinut kutsua kun talotkin olivat poissa, -
eikä ainakaan Elm Streetiksi, koska pienellä kukkulalla ei ollut puun puuta, -
jalavasta puhumattakaan.
Se oli Mooses.
Hänen selviytymisensä oli hämmästyttävää, ihme.
Ei, antakaa hänen olla.
He ovat huomanneet liekit jo Georgetownissa.
Joku tulee ja löytää hänet.
Hän on vain vihainen koska otin kerran hänen luunsa.
Joko Grace jätti Dogvillen tai päinvastoin, kysymyksen, jonka Dogville jätti jälkeensä -
on luonnoltaan viekas, josta harva hyötyisi sitä kysymällä, -
ja jopa harvempi vastaamalla siihen.
Eikä siihen toden totta tulla vastaamaan täällä!